РИТУАЛЬНА ПОВЕДІНКА В СТРУКТУРІ КОЛЕКТИВНОГО СУБ’ЄКТА: ПСИХОЛОГО-ІСТОРИЧНИЙ АНАЛІЗ - Литвин-Кіндратюк, Світлана Данилівна (Психологічні перспективи, 2014)
Спираючися на герменевтичну парадигму, ритуальну поведінку особистос- ті трактують як регулярну практику, що конструюється в контексті міжгрупової та міжособистісної взаємодії. Запропоновано модель видів соціального конструювання, яка конкретизується на основі психолого-історичних схем життєвого світу спільнот різного масштабу. Показано, що структура первісного колективного суб’єкта утворена конфігурацією феноменів ритуалу, міфу та звичаю в хронотопі сакрального місця події. Екзистенція локальної первісної спільноти спрямована на вертикальний загальноспільнотний діалог із минулими поколіннями та пантеоном богів. Зазначений діалог доповнюється міжгенераційним і горизонтальним гендерним діалогом, який відбувається і в сакральній, і в буденній сфері. Делокалізація міфоритуального процесу та виникнення нових форм культурного діалогу на основі доповнення усного звичаю традицією канонічних і світських текстів, призводить до зміни структури колективного суб’єкта. Нові форми соціального конструювання, насамперед соціально-перформативне, реалізуються в більш масштабних спільнотах на тлі поступального нарощення соціального сегмента довкілля. Це зумовлює трансформацію ритуальної поведінки в бік її індивідуалізації, примноження регулярних ритуалізованих практик у просторі повсякденного життя, зокрема традиційної ритуально- побутової поведінки, а згодом виникнення інших ритуалізацій − гарних манер, модної поведінки та індивідуалізованих стилів самопрезентації особистості.Ключові слова: ритуальна поведінка, соціальна екзистенція спільноти, колективний суб’єкт, ритуалізація.Lytvyn-Kindratiuk S. D. Ritual Behavior in the Structure of Collective Subject: Psychological and Historical Analysis. Supported by the hermeneutics paradigm, ritual behavior of personality is examined as regular practice constructed in the context of intergroup and interpersonal interaction. It is proposed a model  of social constructing types specified on the basis of psychological and historical schemes of the vital world of communities of different scale. It is shown that the structure of primitive collective subject is formed by configuration of the phenomena of ritual, myth and custom in chronotope of sacral place of event. The existence of local primitive community is directed at vertical common-community dialogue with past generations and pantheon of Gods. The above mentioned dialogue is comple- mented by intergeneration and horizontal gender dialogue that takes place both in sacral and routine spheres. The delocalization of myth-ritual process and origination of new forms of cultural dialogue on the  basis  of  complementing  the  verbal  custom with the tradition of canonical and society texts result in structure change of the collective subject. New forms of the social constructing, first of all social-perfor- mative, are realized in more large-scale communities on a background of forward increase of social segment of environment. It causes transformation of ritual behavior toward its individualization, increase of regular ritualized practices in the scope of everyday life, in particular traditional ritual-domestic behavior, and afterwards origination of other ritualized practices − good manners, fashionable behavior and individualized styles of self-presentations of personality.Keywords: ritual behavior, social existence of community, collective subject, ritualization.Литвин-Киндратюк С. Д. Ритуальное поведене в структуре коллективного субъекта: психолого-исторический анализ. Опираясь на герменевтическую парадигму, ритуальное поведение рассматривается как регулярная практика, которая конструируется в контексте межгруппового и межличностного взаимодействия. Предлагается модель видов социального конструирования, которая конкретизируется на основании психолого-исторических схем жизненного мира общностей разного масштаба. Показано, что структура первобытного коллективного субъекта создана конфигурацией феноменов ритуала, мифа и традиции в хронотопе сакрального места события. Экзистенция локальной первичной общности направлена на вертикальный диалог всей общности с предыдущими поколениями и пантеоном богов. Указанный диалог дополняется межгенерационным и горизонтальным гендерным диалогом, который имеет место в сакральной и будничной сфере. Делокализация мифоритуального процесса и возникновение новых форм культурного диалога на основании дополнения усного диалога традицией канонических и светских текстов приводит к изменению структуры коллективного субъекта. Новые формы социального конструирования, прежде всего социально-перформативное, реализуются в более масштабных общностях на фоне поступательного прироста социального сегмента окружающей среды. Это обусловливает трансформацию ритуального поведения в сторону его индивидуализации, умножения регулярных ритуализированных практик в пространстве повседневной жизни, в частности традиционного ритуально-бытового поведения, а затем возникновение других ритуализаций – хороших манер, модного поведения и индивидуализированных стилей самопрезентации.Ключевые слова: ритуальное поведение, социальная экзистенция общности, коллетивный субъект, ритуализация.